![](https://media.timeout.com/images/105645961/750/422/image.jpg)
![](https://media.timeout.com/images/105645961/750/562/image.jpg)
Des de l'Acadèmia vau fer un comunicat sobre el concert 'Barcelona, ens en sortirem' on demanàveu no alimentar la falsa dialèctica de contraposar música i salut.
En vam parlar la majoria de músics i vam declinar fer entrevistes en aquest sentit perquè s'estaven instrumentalitzant políticament i no volíem estar enmig d'una guerra creuada. És cert que es posa en dubte la comptabilitat de la cultura en viu amb la sanitat, però ningú posa en dubte les campanyes milionàries mig propagandístiques que fan els diferents governs. O les aportacions que tenen els partits, l'any passat hi va haver dues eleccions i es van embutxacar un munt de milions. Això ningú ho posa en dubte. Aleshores, què s'està comunicant malament? L'OMS fa dues setmanes instava els estats a incloure la cultura i especialment la música al sistema sanitari, a partir de 900 estudis científics fets arreu del món. Suïssa el 2012 va modificar la constitució a partir d'una iniciativa de llei popular per incloure la música com un dels quatre puntals de la formació dels ciutadans. I això no apareix. El que queda és que la música és pur oci, entreteniment i prescindible. Podem analitzar moments històrics dramàtics en què la música hi ha estat present, com en el setge de Leningrad.
"Hem demostrat que quan ens ajuntem uns quants músics podem fer-ho trontollar tot"
Què va passar amb el concert de Barcelona?
Vaig parlar amb molts músics, els Txarango, el Manolo Garcia, el Serrat i molts altres i vam prendre aquesta decisió perquè de vegades cal comptar amb els artistes per articular el projecte. Tenim moltes ganes de fer alguna cosa per homenatjar tots aquells que han mort sols, tots els que s'han jugat la vida sense les proteccions necessàries... I per la comunicació, el que es va interpretar és que era una festa. Com pots fer una festa si no has fet abans el dol? Cal ser molt empàtics, la música pot fer callar cent mil persones en un camp de futbol, quan sona 'El cant dels ocells' per acomiadar algú. Tot i la bona voluntat va ser molt maldestre. I aquest acte de transparència que és necessari no es va tenir amb els músics, a la carta que ens van enviar ens parlava d'un “petit equip que es desplaçaria”, d'una “petita posada en escena” i 200.000 euros no és tant com el que es gasten en propaganda institucional, no és tant si sumem els diners que cobren els càrrecs polítics que en molts casos no han volgut renunciar ni a dietes, i això no suposa una estripada de vestidures com aquest altre aspecte. Sí que és cert que El Terrat Media Pro va decidir assumir tot el cost però ja era tard. El que esperem és que això no erosioni, hi havia altres iniciatives d'aquest tipus que ara tenien por de fer un pas endavant.
Quina autocrítica es pot fer?
No som un sector privilegiat, malgrat el glamur. Que aquesta és una altra cosa que fem malament el sector cultural. No s'ajusta gens la imatge que es dona a l'opinió pública amb la realitat, que és absolutament precària. Això crea uns desajustos que fan que la comunicació es presti a moltes interpretacions. Serem els últims en tornar a treballar i vam ser els primers en aturar-nos. No és que siguem més o menys que ningú, volem ser tractats com la resta de la societat. I quan dic nosaltres no em refereixo als artistes, als quatre que sortim per la tele, sinó al 80 % dels músics i dels treballadors de la música que no s'han pogut acollir a les mesures transversals.
I quines solucions hi veus?
Personalment crec que estem perdent el temps amb els polítics, els hem de fer front i ens hem d'organitzar solidàriament des de baix i desbordar la política. Amb això del concert dels terrats hem demostrat que quan ens ajuntem uns quants músics, ja no vull pensar si ens ajuntéssim tots, podem fer-ho trontollar tot. La que es va 'liar' va ser important, aleshores, bé, traiem conclusions de tot plegat. I, sobretot, pensar que la cultura no és només d'uns quants.
"El sector musical no havia estat mai tan unit"
S'ha fet un ús partidista d'aquesta polèmica i els músics us hi heu trobat al mig.
De fet al comunicat de l'Acadèmia criticàvem això. Era una iniciativa amb bona intenció, el que passa és que la comunicació va ser desafortunada i també el fet de comptar amb els músics com si fóssim mobles. Possiblement sabem millor com fer les coses que una institució o que una gran empresa de comunicació, perquè estem més a prop de la gent. Fins al dia que no entenguin això anirem malament.
En què s'està treballant per fer viable la música mentre no arriba la normalitat?
Estem lluitant per fer compatible la cultura en viu amb la falta de normalitat. Surten idees mil: els concerts itinerants amb plataformes ambulants, per a la gent als balcons. Tothom està inventant tot el que pot. També s'està plantejant fer com autocines, buscar espais de pàrquing on hi hauria una gran pantalla i la gent ho pugui gaudir des del bluetooth... Tot per oferir a les administracions, sobretot els ajuntaments, per salvar programació. Hi ha moltes coses però si escandalitza que la cultura o la música hi pugui ser present, suposo que llavors també haurem d'eliminar moltíssimes coses. Aquí hi ha un debat enorme, començant pels privilegis de les classes polítiques i de l'ús del diner públic per fer propaganda. Anirem a sac. Si cal prendre la Bastilla la prendrem. I el sector musical no havia estat mai tan unit en aquest sentit, i això és un pas endavant.
Dins de l'Acadèmia de la Música hi ha associacions de músics, de sales, de festivals, de representants, de vegades amb interessos diferents... Ha costat fer aquesta pinya?
Sí, de vegades es confon l'Acadèmia, que té 41 entitats que representen unes 90.000 persones, amb una mena de patronal i res més lluny. Hi ha associacions sindicals –tot i que no hi poden haver sindicats com a tals al món de la música– des de l'àmbit de la clàssica, el jazz, la rumba, el blues, etc. Evidentment hi ha debat però la desatenció és tan gran i tan general que es poden superar aquestes diferències i sí que és cert que no són els mateixos interessos, però qui pensi que una sala té uns interessos contraposats als d'un artista està molt equivocat. Aquestes mesures del 30 % d'aforament... és impossible. Sense una barra que rendeixi és impossible pagar a tota la plantilla, complir amb les normatives tan restrictives... Crec que el més intel·ligent és fer-nos costat. Hi ha gent que cau en aquesta trampa d'enfrontar-se en l'àmbit de la misèria en comptes d'apuntar on està justament la perversió.
NO T'HO PERDIS: Quan podré anar de concerts i festivals? Com seran?
Les millors idees d'oci i cultura per fer a casa amb la nova Time In Pocket interactiva.